Песен за любовта, изпята за хората по света
Аз просто не усещам
Улицата ме кара да обичам
Лесна любов, лесно идва, лесно си отива!
Бъдещето изглежда по-реално, отколкото сме си представяли
Колите няма скоро във въздуха да полетят
И днес ще взема метрото, както всеки ден
Мълчаливи непознати ме отминават по улицата... е добре
Самотен, самотен дори в тази болезнена и нежна нощ
Самотен, самотен продължавам Дай ми цялата си любов
Самотен, самотен, жадувам за теб Животът ми е толкова студен
Реших, че няма да го кажа Какво могат думите да изразят
Само тя сърцето ми може да докосне Искам да забравя
Обичай ме, обичай ме с твоето силно и нежно сърце
Целуни ме, целуни ме Тревожа се в самотната нощ
О, виж колко много звезди!
Да, eдва се виждат, когато сме в Токио.
Красиво е...
Ти си по-красива.
Защо приказваш такива неща?
Ти си просто Йошикава!
Г-це Уехара. - Какво има...?
Да си призная, от много време...
Аз те обичам.
ОБИЧАМ ТЕ
ЖЕЛАЯ ТЕ
Прекалено е скоро!
Не съм готова за това...
Не съм готова...!
Сън...
Защо сънувам Йошикава?!
Добро утро.
Защо снимаш учениците си бе, перверзник!
Пълен успех!
Хей, чакай!
Това е още една добра!
Хей, чакай...!
Добро утро, г-це Уехара!
Добро утро...
Защо не мога да го погледна в очите?
Защо си станал толкова рано?
Не можех да заспя и отидох да се поразходя.
Изгревът е толкова хубав.
Защо не дойдеш да го видиш и ти?
Защо ми e да гледам изгрева с теб?
УРОК 40: СЪРДЕЧНИ ТРЕПЕТИ
Какво става, Анко?
Нищо!
Защо продължавам да си мисля за него?
Тоя мухльо!
Това е защото се бях уплашила малко предната вечер,
затова имах този странен сън.
ЖЕЛАЯ ТЕ
Точно така! Това е!
Недейте, зам.-директоре!
Трябва да останете в леглото.
Как мога да остана на легло?
Ако нещо стане, докато се излежавам...
Не се притеснявайте.
Остана само един ден от екскурзията.
Утре ще отлетим за Токио.
Оставете ние да се погрижим за учениците.
Починете си малко, за да оздравеете.
Да си почивам...
Като се замисля, не съм си давал почивка последните няколко години.
През седмицата наблюдавам учениците и училището.
През Съботите отивам на голф, поради социални причини.
Когато успея да поспя малко, жена ми се оплаква колко съм бил мързелив
и засмуква главата ми с прахосмукачката.
В крайна сметка, обикновено ми дава някаква работа
като да измия банята, да плевя или да лъскам обувки.
Никога не ми остава време за почивка.
Остава още един ден...
Не мога да повярвам! Само още един ден!
Събери кураж и се пробвай! - Но толкова се притеснявам...
Не се притеснявай толкова!
Те точно това очакват.
За какво говорите?
Ето. Благодаря, че ме изчакахте.
Говорихме си за момчета.
Искаме да получим хубави спомени от това пътуване.
Мислехме да извикаме момчетата и да им кажем как се чувстваме, тази вечер...
Вие сериозно ли?
В интерес на истината, аз вече имам среща с едно момче от клас 1.
Ще дойдеш ли с нас?
Ами, аз...
Внимавай!
Видяхте ли колко съм точен?!
Това не е честно!
Извинявай! Добре ли си?
Йошикава! - Добре ли си, Анко?
Добре съм.
Толкова съжалявам...
Мислиш ли, че извинението е достатъчно?
Ти разля фрапето й!
Върви и вземи друго!
Съжалявам. Ще донеса друго.
Чакай!
Защо не донесеш по едно и на нас?!
Какво?!
От най-обикновена учтивост. Искам тропически.
Аз искам гуава-манго! Благодаря!
Забравете!
Беше просто фрапе. Няма нужда да ходиш за друго...
Аз също не внимавах.
А... Анко?
Йошикава!
Какво правиш?! Ти ще сервираш!
Побързай и се върни.
Идиотите се нуждаят от теб. - Да...
Благодаря.
Какво става?
Какво искаш да кажеш?!
Беше мила с Йошикава.
Какво...? Не е вярно!
Виж, Онизука ни гледа.
Ако разбере, че принуждаваме Йошикава да харчи пари за нас,
не се знае какво ще направи.
Има право.
Защо да не се върнем в стаята и тайно да изхвърлим нещата на Йошикава?
Това е добро! Може отново да се разплаче.
Хайде да не го правим... - Какво?
Ако нещата му изчезнат, ще заподозрат първо нас.
Какво ти става, Анко?
Държиш се много странно.
Какво стана между вас с Йошикава вчера?
Ама за какво говориш?! Нищо не е станало!
Ти, по някаква случайност, да не си влюбена в Йошикава?!
Невъзможно! Не мога да повярвам!
Не! Защо да се влюбвам в толкова безхарактерно момче...?
Това е вярно... - Какво?
Непълно невъзможно е да си паднеш по такъв безнадежден смотаняк.
Тези...!
А... Анко...?
Какво й става днес? - Не знам...
Хмм...
ЗВЕЗДЕН ПЯСЪК
Защо се притеснят толкова много за спомените си от екскурзията?
Толкова е глупаво!
Ако искат спомени, защо не си купят някаква дреболийка?
Хей, виж!
Казват, че този пясък ще накара любовните ти желания да се сбъднат!
Наистина!
Колко сладко!
Ще си купя това!
Това е мое!
Да се сбъднат любовните ти желания...
Хей, Уехара!
Какво търсиш?
За сувенир ли се оглеждаш?
Защо се стряскаш толкова?
Пясък от звездите... Не е зле.
Не съм поглеждала това!
О, признай си! Какво желание искаш да ти се сбъдне?
Казах ти вече, не гледах това!
Не се притеснявай толкова!
Защо не ми кажеш?
Аз съм учителя по физическо и винаги съм готов да изслушам
всеки ученик с любовен проблем.
Не се срамувай.
Напълно съм квалифициран да давам съвети.
Ако се затичаш към залязващото слънце,
всичките ти проблеми ще изчезнат. - Вече ти казах! Не благодаря!
Толкова си упорита.
Аз така си намирах приятелки...
О, вижте това!
Това са амулети за теб и човека, когото обичаш.
Сладко! Да си купим ли?
О! И тези имат пясък...
Интересно!
АНКО
Нобору...
НОБОРУ
Какво правя?!
Не! Не трябва да разчиташ на такива неща!
Ако го харесваш, трябва да му кажеш!
Той няма да се реши да го направи.
Затова ти трябва да предприемеш нещо.
Но...
Върни това. Не се притеснявай.
Ще те подкрепям.
Ако не му кажеш как се чувстваш, винаги ще съжаляваш.
Така ли...?
Да!
Всички се държат толкова лекомислено!
Толкова е глупаво...
ИСКАМ ТЕ НАПРАВИ ГО
Трябва да прекарам последния ден в Окинава,
по пижама в болницата...
Хмм. Изглежда не мога да се преборя с възрастта си.
Аз, който съм трениран в клуб по катерене, в колежа.
Колко жалко...
Това е по вина на Онизука!
Ако не беше завел учениците на онзи необитаем остров,
Нямаше да ми се налага да ги преследвам и да загубя контрол над онзи джет
и да стигна до о-в Ириотоме.
След това пък се хванах в рибарска мрежа!
Този Онизука...!
Той трябва да бъде уволнен!
Вместо да вземат от заплатата ми за пътни разносни,
училището просто трябваше да се отърве от него.
Като се има предвид настоящата икономика, не можем да си позволим,
такъв некомпетентен учител сред персонала.
Да?
Дойдох само да ви видя.
Да ме види? Дошла е чак до тук?
Бях много притеснена.
Разбрах, че сте паднал...
Но се радвам... изглеждате добре.
Изглежда имате енергия.
Какво става?
Минаха 10 години откакто имах клас...
Никога не е имало ученици, които да се притесняват за мен...
Мога ли да оставя тези цветя тук?
А... да...
Как се казваш?
Казвам се Мегуми Асакура.
От клас 4 съм.
Ясно... клас 4...?
Клас 4 е класът на оня идиот Онизука.
Какво означава това?
Питам се, дали той я е изпратил...
...тази ученичка...
...като убиец?
Нагло.
Предполагам, че има нещо скрито в тези цветя.
Може би пчела... или нож!
По дяволите! Няма да ме заблудиш, Онизука!
Убиец изпратен от теб няма да ме повали!
Извинявам се. Ще ги вдигна.
Това сексуален капан ли е, Онизука?
Ще получим хубави спомени от екскурзията.
Мисли да извикаме момчетата и да им кажем как се чувстваме, тази нощ...
Хубави спомени...
Защо продължавам да си мисля за Йошикава?!
Мразя това! Има толкова много готини момчета.
Защо Йошикава?!
Наистина ли си падам по Йошикава...?
Какво да правя?
Аз... съжалявам!
Не знаех, че си вземаш душ... Ами...
Млъквай! Веднага излез!
Побързай! Веднага! - Добре!
Анко, готова ли си...?
Извинете, че ви прекъснахме!
Хей, чакайте малко!
Не сте разбрали правилно!
Какво ще правиш сега? Останаха с погрешна представа!
Съжалявам!
Йошикава...
Какво?
Това е последната нощ в Окинава.
Няма ли да излезеш?
Ами... Кикучи ще играе на карти заедно с Мурай и останалите момчета...
Разбирам...
Кажи...
Какво?
Ако искаш, можем...
Какво?
През последната вечер в Окинава, бихме могли...
Кой пък е сега...
Йошикава тук ли е? - Да...
Ако не му кажеш сега, ще съжаляваш.
Защо да го правя...?!
Ами...
Успех!
Г-це Уехара...?
Според докладите от тази екскурзия, ще ги съберем през втория срок.
Като член на комитета по литература, моля да предадеш на съучениците си.
А... добре.
Това е нелепо! Защо да ме е грижа?
Това е просто Йошикава!
С която и да излиза, мен това не ме засяга!
Г-це Уехара.
Какво правиш, бе?!
Харесваш Йошикава, нали?!
За какво говориш?!
Не! Йошикава...
Йошикава... Не! Не съм подготвена за това.
Ти си животно!
Тази камера струваше 148 000 йени! На зам.-директора е, така че...
Млъквай, перверзни даскале! Трябва да се обадя да те арестуват!
Моят идеал е буйно момче като Брат Пит!
Невъзможно е да си падна по мекушаво момче като Йошикава!
Какво? Искаш ли да кажеш нещо?
Нали няма да ми кажеш, че мъжът не се съди по външния вид или нещо такова?
Не... Йошикава определено е смотаняк.
Нисък е и е слабак.
Никакви атлетически заложби.
Дори и момичетата го бият...
Направо загубеняк с главно "З". Дори не е окосмен там долу...
Също така не е и умен.
Бих казал, че на скалата от 1 до 10, той е нулата.
Какво? Не е нужно да казваш това...
Не си честна към собствените си чувства.
Нали, Уехара?
Не можеш да се влюбиш истински,
ако не покажеш истинските си чувства.
Дете, което се страхува да бъде наранено, не е достойно да обича някого.
Йошикава не ме интересува!
На какво се смееш?!
Ти си изключително заблудена млада жена.
Е, добре! Аз ще се погрижа да ти отворя очите.
Остави всичко на мен, става ли?
Чувствам се напълно ободрен!
Мина доста време, откакто съм се чувствал толкова жив...
Какъв мръсен трик, Онизука!
Да отида на среща в клуб, с момиче облечено като ученичка.
Не ме подценявай...! Това няма да ме изкуши...!
Е, г-н Учиямада...
Сетихте ли се за мен?
Какво... за какво говориш?
Откъде мога да си те спомням...?
Както си и мислех, не си спомняте онова,
което ми казахте тогава...
Не знам! Нищо не съм казвал!
Не знам към кой клуб принадлежиш, но не може да се използва пред съда.
Разкарахте ми история за слънчогледа...
Не си спомняте...
Тъкмо ме бяха преместили тогава...
Бях нова в училището и нямах приятели...
Бях толкова тъжна, че исках само да плача.
През междучасието, често седях пред саксиите със слънчоглед.
Тогава вие дойдохте при мен и ми казахте:
"Знаеш ли, защо ги наричат слънчогледи?"
"Защото винаги разцъфват, гледайки слънцето."
"Когато слънцето отива на изток, те се обръщат на изток,"
"а когато отиде на запад, те се обръщат на запад."
"Това е цвете, което търси слънцето и разцъфва."
"Разцъфва всеки ден, като засмяно жълто цвете."
"И затова, ако имаш лош ден, можеш да идваш тук
и да погледаш слънчогледите."
"Няма да имаш друг избор, освен да им отвърнеш с усмивка."
Тези думи ми отвориха очите.
Мислех си, че цветята са ме победили.
Оттогава се опитвам да съм засмяна като онези слънчогледи.
След това направих много приятели!
И всичко благодарение на вас!
Дадохте ми смелост.
Мечтая, някой ден да стана учителка,
която ще може да даде смелост на другите, както вие направихте.
Малко се притеснявам, че направих това признание...
Ще си ходя.
Моля се да се възстановете скоро.
Извинете ме.
Какво правя?
Да подозирам ученик?
Когато нещата не вървят, мразя учениците,
мразя колегите си, мразя и обществото.
Аз съм човека с проблема, защото не мога да се доверявам на хората!
Къде отиде онзи човек, който мина през портата
преди 29 години, изпълнен с идеали и надежди...?
Ще започна всичко отначало.
Ще се върна към онова време,
когато бях чист като учител и като човек!
Като учител!
Това е последната ни нощ в Окинава...
Защо ме насадиха да наглеждам зам.-директора?
Г-н Онизука също изчезна...
Извинете!
Г-це Фуютсуки, готов съм да се върна.
Ами вашето състояние?
Много съм добре. Виждате ли? Просто съм добре!
И...
Сега се чувствам като прероден.
Най-доброто лекарство за учителя е да види засмените лице на учениците.
Зам.-директоре...
Да вървим...
Фуютсуки!
Навсякъде те търсех. През цялото време тук ли беше?
Има нещо, за което ще ми трябва помощта ти.
Зам.-директорът е...
Не се притеснявай за него. Моля те, помогни ми.
Онизука!
Ставайте! Всички да стават!
Ставате, ставайте!
Какво става?
Посреднощ е!
Остави ме на мира...
Какво става?
Вие сте ученици! Не можете ли да стоите до късно!
Хайде, хайде! Ставайте, сега!
Това е последната ни нощ в Окинава и сега започва специалното събитие!
Специално събитие? Какво му ста...?
Да не би...?!
На къде отива нашето бъдеще
Може би знае за това безцелно пътешествие и просто е отлетяло
Ако можеш да спреш тези наши мрачни дни
Ще изслушам всичко, което споделиш
Колкото и много да имаме, все нещо ще ни липсва
Вятърът винаги ще вее и ще отнася нашите души
Сега към бъдещето аз поглеждам
Не се смей, защото наистина може да си тръгна
Запомни думите, които ще ти кажа
Нощта почти привърши, затова нека да запомним този момент
Всичко, което ни остана, е този момент
Преди да започне безкрайната нощ
Прегърни тази прекрасна нощ
СЛЕДВАЩИЯ ЕПИЗОД
Искам ви по двойки!
Двойки от момчета и момичета?!
Остави я намира!
Не мога нищо да направя! Обичам го!
Морска костенурка!
SEE YA NEXT TIME